Stenozáznam

Těsnopisecká zpráva
ze 7. schůze Senátu
Parlamentu České republiky
___________________________________________________

2. den schůze
(17. května 2001)

Místopředseda Senátu Přemysl Sobotka: (…)
Přejdeme k dalšímu bodu našeho programu, kterým je 

Návrh zákona o provozování rozhlasového a televizního vysílání a o změně dalších 
zákonů.

Tento návrh zákona tu máme jako senátní tisk č. 50. Prosím pana poslance 
Miloslava Kučeru, aby nás jako předkladatel seznámil s návrhem zákona. Pane 
kolego, máte slovo.
Omlouvám se za krátké přerušení, ale paní kolegyně Moserová mi přinesla 
informaci, která se týká projednávání tohoto zákona. Prosím předkladatele pana 
poslance Kučeru, aby nám přednesl svou úvodní řeč.

Poslanec Miloslav Kučera: Dobrý den! Vážený pane předsedající, paní senátorky, 
páni senátoři, dostalo se mi té cti vystoupit před vámi k poslaneckému tisku č. 
717 a k senátnímu tisku č. 50, tj. k návrhu zákona o provozování rozhlasového a 
televizního vysílání.
Jsem jedním z předkladatelů tohoto zákona a minulý týden jsem absolvoval celé 
kolečko diskusí s mnohými z vás, protože jsem byl celkem na zasedání čtyř 
senátních výborů, abych tam o tomto zákonu pohovořil a leccos vysvětlil.
Tento zákon je navíc zákonem mediálně velmi sledovaným, i když musím, jsa 
poslancem nikoliv pražským, říci, že moje osobní zkušenost je, že čím více 
stoupá vzdálenost v kilometrech od Prahy, tím méně se veřejnost o tento zákon 
zajímá, a já ji chápu. Řekl bych, že plným právem, protože tento zákon je 
normou, podle našeho názoru, po výtce technickou, bohužel se stala diskusí velmi 
silně mediálně zajímavou, s politickým podtextem, což považuji za škodu. Proto 
bych se také ve svém vystoupení chtěl zabývat konkrétními a obecnými aspekty 
tohoto zákona a jeho případné politické dopady nechat stranou.
Omlouvám se těm, kteří moje vystoupení uslyší podruhé nebo potřetí, nicméně je 
možné, že někteří z vás ještě neměli příležitost se s tímto tiskem seznámit 
podrobněji a tudíž plním svou povinnost zástupce předkladatele.
Musím začít malinko historickým exkursem, neboť bylo dobré uvědomit si, že 
problematika provozování rozhlasového a televizního vysílání je v naší zemi 
problematikou historicky vlastně velmi mladou. 
První zákon vznikl v roce 1991. Byl výsledkem nové společenské situace, byl ale 
především výsledkem toho, že byl odstátněn Český rozhlas, byla odstátněna Česká 
televize, vznikla celá řada komerčních, privátních rozhlasových a televizních 
stanic. A vzniklo to, čemu se začalo obecně říkat duální vysílání. To tedy bylo 
potřeba upravit zákonem, ale tehdejší zákonodárci věděli, a potvrdili mi to i v 
diskusích dnes, že vstupují v podstatě na nepopsanou půdu, že se dostávají do 
situace, kdy chtějí zákonem popsat něco, s čím není v této zemi zkušenost a že 
nelze mechanicky přenášet zkušenosti z jiných evropských zemí, protože v každé 
zemi je realita v této oblasti trochu jiná, a to včetně těch zemí, které mají s 
provozováním rozhlasového a televizního vysílání největší zkušenost, ať už je to 
Anglie, Německo, Itálie, Francie apod.
Opakuji, že v r. 1991 vznikl zákon, který byl ale za deset let své existence již 
desetkrát novelizován. Z toho celkem logicky vyplývá, že vývoj na české mediální 
krajině šel tak překotným tempem kupředu, že bylo zřejmě nutné připravit zákon 
nový, který by jednak zhodnotil to, co už se za oněch deset let stalo, jednak se 
pokusil reflektovat nejenom existující stav, ale také zahledět se kousek do 
budoucna. 
Druhým hlavním důvodem přípravy tohoto nového zákona byla potřeba harmonizovat 
naše legislativní právo s právem Evropských společenství. Proto ministr kultury 
pan Pavel Dostál v lednu 1999 ustavil expertní skupinu složenou z odborníků v 
této oblasti, z pracovníků Ministerstva kultury, ze zástupců provozovatelů, ale 
také ze zástupců všech politických stran zastoupených v PS, a tato skupina 
začala na přípravě zákona pracovat. Příprava trvala zhruba rok, zákon v té době 
procházel nejrůznějšími peripetiemi, ve kterých se naše názory postupně 
sbližovaly, rozcházely, v jednu chvíli dokonce velmi v některých zásadních 
diskusích, došlo i k určité roztržce, já to tady připomínám, abych nebyl obviněn 
z toho, že jsem třeba některé skutečnosti zamlčel, došlo i k určité roztržce 
mezi Ministerstvem kultury a provozovateli rozhlasového a televizního vysílání. 
Nicméně to všechno posléze dospělo k cíli, že na začátku roku 2000 dostala 
Poslanecká sněmovna vládní návrh zákona k projednávání a k případnému schválení. 
Pravda je ta, že příprava tohoto návrhu zákona nevyvolala v Poslanecké sněmovně 
příliš velké nadšení, že byl tento zákon podroben poměrně ostré kritice, neboť 
byl na jedné straně shledáván velmi silně regulačním, až přespříliš, na druhé 
straně zase až přespříliš liberálním, takže nakonec Poslanecká sněmovna jenom 
velmi těsnou většinou hlasů propustila tento zákon do druhého čtení s tím, že se 
poslanci zavázali po vzoru podobné situace, která těsně před tím nastala při 
přípravě tiskového zákona, že ve spolupráci s Ministerstvem kultury připraví 
komplexní pozměňovací návrh tak, aby byl Poslaneckou sněmovnou průchodný. To se 
také stalo, resp. stal se pokus o tuto přípravu, na jehož konci byl komplexní 
pozměňovací návrh, podaný skupinou poslanců, k němuž ale měl zase pro změnu 
některé zásadní výhrady pan ministr Dostál. Výsledek byl ten, že tento materiál 
byl z Poslanecké sněmovny rozhodnutím vlády a ministra kultury stažen. 
Protože se ale skupina poslanců, která pracovala na přípravě tohoto komplexního 
pozměňovacího návrhu, domnívala, že vznikl materiál, kde by bylo škoda, aby 
zhruba půlroční intenzivní práce, která opět probíhala na nejrůznějších 
seminářích, konferencích, Podvýboru pro mediální legislativu, stálé komisi pro 
sdělovací prostředky, že by bylo škoda, aby tato práce přišla vniveč, podali 
jsme tento návrh poslaneckou iniciativou i jako samostatný návrh zákona. 
Souběžně s tím pan ministr Dostál, tlačen termínem a potřebou, opakuji znova, 
harmonizovat naše mediální právo s právem EU, podal další, v pořadí již 
jedenáctou novelu k původnímu zákonu o rozhlasovém a televizním vysílání, která 
neobsahovala nic jiného, než paragrafy potřebné k tomu, aby došlo k oné zmíněné 
harmonizaci. My jsme samozřejmě v našem návrhu zákona všechny tyto paragrafy 
měli také, ale aby nedocházelo k rozdílnosti výkladů, aby nedocházelo k 
případnému podezírání, že jedna nebo druhá strana chtějí upravit patřičné normy 
pouze ve svůj prospěch, rozhodli jsme se nakonec, že pojedeme přímo do centra 
diskusí o tomto zákonu, a tak odborná pracovní poslanecká skupina, ve které opět 
byli zastoupeni zástupci všech politických stran v Poslanecké sněmovně, jela 
tehdy pod vedením místopředsedkyně Sněmovny Petry Buzkové do Bruselu, a tam jsme 
přímo na místě se zástupci EU, s komisařem, který je určen pro harmonizaci 
mediálního práva zemí EU s kandidátskými zeměmi, probrali kompletně slovo od 
slova paragraf od paragrafu celý zákon a po vzájemné diskusi a shodě jsme 
přijeli domů, abychom definitivně zákon, abych tak řekl, doupravili, a ve 
Sněmovně ho projednali. 
Sněmovna tedy projednávala posléze návrhy dva. Vládní návrh a poslanecký návrh. 
Došlo k vzájemné dohodě, že vyjdou poslanci vládě vstříc, a převzali celý tisk, 
tak jak ho připravila vláda, do svého návrhu zákona, došlo ke sloučené rozpravě 
k oběma normám a nakonec v závěrečné fázi ke spojenému komplexnímu návrhu, jehož 
výsledek máte před sebou jako sněmovní tisk 717, ve znění přijatých 
pozměňovacích návrhů, senátní tisk č. 50. Tolik tedy stručná historie toho, co 
jsme si vám dovolili předat k další diskusi.
Myslím si, že je ale mojí povinností ještě jedna věc, upozornit na to, že jak v 
průběhu diskusí ve Sněmovně, tak především po přijetí tohoto zákona Sněmovnou, 
se objevilo několik témat, o nichž jsem hovořil i na jednotlivých výborech, 
které se v Senátu už touto problematikou zabývaly. To jedno z témat je tématem 
skutečně řekl bych velmi politickým, a já dopředu chci sdělit, že nebudu ani ve 
své zprávě, ani případně v diskusi se k tomuto tématu vyjadřovat, a to zcela 
záměrně, neboť nechci být nárazníkem mezi oběma komorami českého Parlamentu, 
nechci být nárazníkem mezi Poslaneckou sněmovnou a Senátem ve sporu o tom, jaké 
kompetenční pravomoci má jedna či druhá či obě komory mít ve vztahu k volbě Rady 
pro rozhlasové a televizní vysílání. 
Diskusí na toto téma byla celá řada. I v okolním světě je celá řada momentů, 
jakým způsobem je tento regulační orgán, orgán, podotýkám, státní správy, 
jmenován, případně volen. V Německu kupříkladu je to orgán široce složený ze 
zástupců nejrůznějších občanských sdružení a společností volený Bundestaagem. V 
Anglii kupříkladu tento orgán jmenuje královna na návrh vlády. Ve Francii se 
tento orgán skládá tak, že jeho třetinu volí jedna komora, třetinu druhá komora 
a třetinu jmenuje prezident republiky. 
Poslanecká sněmovna z důvodů, které jste si mohli přečíst v důvodové zprávě, tj. 
aby komunikace mezi tímto orgánem a orgánem, jenž tento orgán volí, byla co 
nejsnazší a nejjednodušší, se rozhodla, že má být volen z jednoho místa, v tomto 
případě z Poslanecké sněmovny. Vím, že některým paním senátorkám a pánům 
senátorům tento návrh vadí, ale opakuji znova, já se domnívám, že by to neměl 
být kompetenční, promiňte mi to slovo, přetahovací spor, osobně si dovolím 
poznámku, že si myslím, že by bylo dobré, kdyby mohlo dojít k diskusi na úrovni 
vedení obou komor o tom, jaké kompetence v jakých orgánech si jednotlivé komory 
zanechají a že bychom si mohli, ne-li jednou pro vždy, tak jednou pro dlouhou 
dobu, ušetřit potom diskuse s tím, zda to má být ten nebo onen orgán, čili v 
tomto případě, opakuji znova, za předkladatele, já souhlasím s řešením, které 
přijala Poslanecká sněmovna, a nebudu nikterak komentovat případné jiné návrhy v 
Senátu. 
S tím také souvisí věc druhá, tj. zda má nebo nemá v souvislosti s touto radou 
zákon ukončit její mandát. My se domníváme že nikoli, a tady řeknu velmi 
otevřeně, že bych byl rád, kdyby v Senátu zaznělo, že je naprosto rozdílné 
postavení Rady pro rozhlasové a televizní vysílání, jakožto orgánu státní 
správy, a naprosto jiné postavení především politické Rady České televize a Rady 
Českého rozhlasu. Říkám to proto, že to není tak dávno, co jsme v obou dvou 
komorách Parlamentu v souvislosti s tzv. televizní krizí v prosinci a v lednu 
tohoto roku diskutovali především o Radě České televize a že se také diskutovalo 
o tom, jak má být tato rada volena, nemyslím tedy kým, ale jakým způsobem, jak 
mají nebo nemají politické strany do této volby zasahovat a že je tedy 
samozřejmě nutné minulou radu odvolat, zvolit novou. Mimochodem v Poslanecké 
sněmovně teď právě tento akt probíhá. Rada pro rozhlasové a televizní vysílání 
není orgánem, jenž by byl orgánem v postavení obou dvou rad, rozhlasu a 
televize, a byl bych rád, kdyby i v Senátu toto zaznělo. 
Nevidím důvod, proč by z politických důvodů měl mandát této rady skončit a měl 
by se vymýšlet mandát nový a měla by být činnost této rady ukončena a na poměrně 
dlouhou dobu vlastně vyřazen orgán z činnosti.
Poslední moje poznámka, kterou říkám záměrně rovněž na začátek, protože vím, že 
o tom bude též diskuse, je poznámka o institutu tzv. prodlužování licencí. Tento 
návrh vyvolal v médiích velkou pozornost, ačkoliv jsme se snažili vysvětlit, že 
nejde o nic mimořádného a o žádnou českou specialitu. Paní senátorky, páni 
senátoři, 11 z 15 zemí EU má ve svém zákonu možnost prodlužování licence o jedno 
licenční období; za určitých pevně předem stanovených podmínek a považuje je za 
něco zcela normálního a nikterak mimořádného.
Když jsem diskutoval s tvůrci prvního zákona o rozhlasovém a televizním 
vysílání, hovořili též o tom, že s něčím podobným počítali, ale protože 
nevěděli, jak se ekonomicky vyvine v českých zemích situace a možnosti 
provozování tohoto vysílání, předpokládali, že se to později upraví novelou. 
Chtěl bych jenom zcela zodpovědně v tuto chvíli říci, že my jsme nepsali zákon 
kvůli jedné nejmenované komerční televizní stanici. My jsme v tomto zákoně 
museli myslet také mj. minimálně na 80 lokálních a regionálních rozhlasových 
stanic, pro které třeba tato otázka - možnosti prodlužování licencí, možnosti 
plánování tzv. byznys plánu v oblasti technologie a podobných věcí - je téměř 
otázkou zásadní; otázkou existence či neexistence. A kdo jste se v této oblasti 
někdy trošku pohyboval, víte, že je to opravdu věc velmi závažná.
Opakuji tedy znovu, myslete, prosím, na tento zákon nikoliv pod zorným úhlem, 
zda se nám líbí nebo nelíbí jedna privátní komerční televizní stanice v této 
zemi nebo její ředitel. Myslete na tento zákon s tím, že se jmenuje "zákon o 
provozování rozhlasového a televizního vysílání" a že postihuje celé spektrum v 
této oblasti.
Paní senátorky, páni senátoři, mohl bych samozřejmě hovořit dál, ale 
předpokládám, že na toto téma bude probíhat diskuse, ve které budu mít ještě 
příležitost, abych dostal slovo a odpověděl případně na vaše dotazy. Na začátek 
jsem uvedl to, co jsem považoval za podstatné a za nutné a nyní jsem připraven 
velmi pozorně naslouchat průběhu vašeho jednání. Pane předsedající, děkuji za 
udělené slovo.

Místopředseda Senátu Přemysl Sobotka: Děkuji, pane poslanče, posaďte se ke 
stolku zpravodajů.
Návrh zákona byl přikázání Výboru pro hospodářství, zemědělství a dopravu, který 
má svého zpravodaje pana senátora Roberta Koláře a své usnesení, které máme jako 
tisk č. 50/3. Následně byl návrh zákona přikázán Ústavně-právnímu výboru, který 
má svého zpravodaje pana senátora Edvarda Outratu a usnesení č. 50/2. Dalšímu 
výboru, kterému byl návrh přikázán, je Výbor pro evropskou integraci. Tento 
výbor má svoji zpravodajku paní senátorku Jaroslavu Moserovou a usnesení, které 
máme jako tisk č. 50/4. Organizační výbor určil garančním výborem pro 
projednávání tohoto návrhu zákona Výbor pro vzdělávání, vědu, kulturu, lidská 
práva a petice a tento výbor má usnesení, které máme jako tisk č. 50/1. 
Zpravodajem výboru byl určen pan senátor Zdeněk Bárta, kterého nyní žádám, aby 
nás seznámil se zpravodajskou zprávou; a vzhledem ke znalosti jednotlivých 
usnesení, asi ne společnou.

Senátor Zdeněk Bárta: Dámy a pánové, já se nebudu znovu zabývat historií 
přípravy zákona, kterou jsem měl připravenou, ale kterou podrobněji a samozřejmě 
z osobní zkušenosti popsal předkladatel pan poslanec Kučera. 
Jenom bych snad vyjádřil své odlišné mínění v tom smyslu, že si nemyslím, že je 
to jenom technická norma. Ona i v těch technických ustanoveních má skrytá mnohá 
politika. Rád bych dodal, pokud jsem nepřeslechl, co snad nezaznělo, k tomu, jak 
probíhalo jednání v Poslanecké sněmovně - bylo dáno při závěrečném jednání 110 
pozměňovacích návrhů; ve 3. čtení jich bylo přijato cca 37. Z přítomných - a to 
je pro nás zajímavé a důležité pro naše rozhodování, 185 poslanců pro návrh 
hlasovalo 128 a 36 bylo proti. 
V návrhu zákona, tak jak ho máme před sebou, o provozování rozhlasového a 
televizního vysílání, jde zejména o následující změny oproti dosavadní právní 
úpravě. Jednak se do jednoho zákona slučuje úprava provozování rozhlasového a 
televizního vysílání a úprava o Radě pro rozhlasové a televizní vysílání. Dosud 
to bylo obsaženo ve dvou zákonech. Dále v návaznosti na směrnici Evropských 
společenství se zpřesňuje vymezení základních pojmů a doplňuje se vymezení 
některých nových pojmů v oblasti rozhlasového a televizního vysílání (např. 
převzaté vysílání, skrytá reklama a řada dalších pojmů). Rada pro rozhlasové a 
televizní vysílání se zřizuje, jak už bylo řečeno, jako správní úřad. Ve větší 
šíři se upravuje působnost rady, zůstává 13členná s tím, že její členové mají 
být jmenováni a odvoláváni předsedou vlády na návrh Poslanecké sněmovny. Nově se 
řeší úprava jejich odměňování, zpřísňují se podmínky z hlediska případné 
činnosti členů rady a osob jim blízkých, u subjektů působících v oblasti 
hromadných sdělovacích prostředků (audiovize, reklamy anebo ve vztahu k 
provozovatelům vysílání). V rámci úpravy licenčního zřízení se zpřesňuje a 
doplňuje úprava podmínek tohoto řízení; v případě více žadatelů o licenci se 
uskuteční společné licenční řízení se všemi žadateli a bude konáno veřejné 
slyšení. Nově se upravuje možnost prodlužování platnosti licence; opět o tom už 
byla řeč. Zpřesňuje se úprava registrace opravňující k provozování převzatého 
vysílání prostřednictvím kabelového systému nebo družice. Dále v úpravě práv a 
povinností provozovatelů vysílání se zejména rozšiřují a zpřesňují základní 
povinnosti provozovatelů vysílání ve vztahu k požadavkům, které vyplývají z 
práva ES; např. pokud jde o ochranu dětí a mladistvých a v dalších vymezených 
případech. Tam je celá řada věcí, které by bylo potřeba zpřesnit; v mnoha 
věcech, o kterých jsem mluvil, to ne úplně odpovídá požadavkům EU. Prakticky 
beze změny se přebírá dosavadní úprava osob dotčených obsahem rozhlasového nebo 
televizního vysílání, tj. právo na odpověď, právo na dodatečné sdělení a úprava 
ochrany, zdroje a obsahu informací v souladu s právem ES; řeší se také úprava 
týkající se podpory evropské tvorby; evropské nezávislé tvorby a současné tvorby 
evropských děl a upravují se povinnosti provozovatelů vysílání při vysílání 
reklamy, sponzorovaných pořadů. Nově se upravují určitá omezení a povinnosti 
směrující k zajištění plurality informací v rozhlasovém a televizním vysílání. V 
úpravě sankcí za porušení stanovených povinností se zachovává dosavadní institut 
upozornění na porušení zákona a stanovení lhůty k nápravě, které jako 
preventivní opatření předchází případnému uložení sankce, nejde-li o vymezené 
případy, kdy lze uplatnit sankci přímo; tam si myslím, že to také není dobře 
upraveno. Podrobněji se vymezuje porušení povinností, které lze sankcionovat 
uložením pokuty; horní hranice, pokud se výrazně zvyšuje; a pokuty jsou z 
hlediska jejich výše v rozpětí dolní a horní hranice diferencovány do několika 
skupin podle závažnosti porušení stanovených povinností. Zákon má celou řadu 
legislativních problémů. Jednak obecně jde o Radu. Navrhovaným zákonem se má 
zřídit Rada pro rozhlasové a televizní vysílání, pro kterou se zavádí 
legislativní zkratka rada s tím, že rada je správním úřadem. Radu tvoří 13 
členů, které jmenuje a odvolává předseda vlády na návrh PS a úkoly spojené s 
odborným, organizačním a technickým zabezpečením činnosti rady má zajišťovat 
Úřad rady, který je orgánem rady. 
Podle našich legislativců tato konstrukce se jeví jako ne příliš vhodná, protože 
některá ustanovení navrhovaného zákona, v nichž je použita zavedená legislativní 
zkratka rada, se ztěží mohou týkat rady jako správního orgánu, ale týkají se 
rady jako toho 13členného orgánu, např. ztěží se může jednat o návrh na odvolání 
správního úřadu nebo o hlasování správního úřadu. 
Velmi zvláštní je také konstrukce vycházející z toho, že úkoly správního úřadu 
má zajišťovat "Úřad tohoto správního úřadu, který je orgánem správního úřadu". 
Je také nutno vzít v úvahu, že správní úřady jsou součástí výkonné moci, jsou 
organizačními složkami státu, vrcholným orgánem výkonné moci je podle ústavy 
vláda a ve vztahu ke správním úřadům je postavení nejvyššího orgánu, což by v 
případě rady mohlo navozovat dojem určitého podřízení vládě.
Z uvedených důvodů by vhodnějším řešením bylo zřídit Úřad pro rozhlasové a 
televizní vysílání jako správní úřad, vymezit jeho působnost a Radu pro 
rozhlasové a televizní vysílání konstituovat jako orgán tohoto správního úřadu s 
vymezením rozhodovací pravomoci tohoto orgánu. To by však vyžadovalo 
přepracování celé řady ustanovení navrhovaného zákona, které by zřejmě bylo 
ztěží proveditelné v časovém termínu, který žel má Senát pro projednávání k 
návrhu zákonů k dispozici.
Návrh zákona je, a opět si to osvojil zejména náš Výbor pro vzdělávání, vědu , 
kulturu, lidská práva a petice názor naší legislativy, že návrh je nesprávně 
legislativně členěn a tento problém řeší první pozměňovací návrh výboru již 
zmiňovaného, tedy Výboru pro vzdělávání, vědu, kulturu, lidská práva a petice. 
Dalším problémem předloženého návrhu zákona je nedostatečné terminologické 
sladění s jinými zákony. Tento problém navrhuje upravit druhý a třetí 
pozměňovací návrh výboru pro vzdělávání, vědu, kulturu, lidská práva a petice. 
Jde o to, že v tomto zákoně se hovoří např. o zemských vysílacích radiových 
zařízeních, zatímco v zákoně č. 483/1991 Sb. o České televizi a také 151/2000 
Sb. o telekomunikacích se hovoří o "pozemních vysílacích radiových zařízeních". 
Dále je třeba, aby byl zákon v souladu s platnou právní úpravou, v obchodním 
zákoníku je třeba slova "obchodního jména" nahradit slovy "obchodní firmy". Je 
zajímavé, že ten návrh zákona v tom § 2, odst. 3 definuje společnou televizní 
anténu jinak než zákon 151/2000 Sb., jinak než také ČSN, po mém soudu 
kostrbatěji a hůře a mohlo se využít již stávající definice.
Dalším problémem je, že v § 5, kde se vymezuje působnost rady, se v odst. h) 
používá termín rozhlasové a televizní vysílání, zatímco vzhledem k mezinárodním 
závazkům vyplývajícím z členství v mezinárodní telekomunikační unii i vzhledem 
ke znění § 64 odst. 1 zák. 151/2000 o telekomunikacích, by bylo třeba použít 
výrazu určeného pro rozhlasovou službu. To je citace z toho zákona. Totéž platí 
i o následujícím odstavci téhož paragrafu - rozhlasová služba je 
radiokomunikační službou, jejíž vysílání jsou určena k přímému příjmu širokou 
veřejností. Tato služba může zahrnovat zvuková vysílání, televizní vysílání nebo 
i jiné způsoby vysílání a soulad mezi zněním tohoto návrhu zákona a toho zákona 
o telekomunikacích by byl nutný i za účelem nebo zejména z účelu odstranění 
nebezpečí kompetenčních nejasností mezi Radou pro rozhlasové a televizní 
vysílání, kterou tento zákon zřizuje a Českým telekomunikačním úřadem.
Do této oblasti patří velmi důležitá potřeba upravit § 54, kterou chci podat 
jako svůj pozměňovací návrh v podrobné rozpravě, dojde-li k ní. Týká se problému 
tzv. mast curry, kde se po mém soudu i na základě konzultace s těmi, kteří tomu 
rozumí, jsem se dozvěděl, že se český zákon odchýlil od připravované úpravy v 
evropském právu. Jde o to, že ty tzv. kabelové televize nebo provozovatelé toho 
převzatého vysílání podle tohoto zákona jsou povinni bezúplatně dávat tu 
minimální nabídku, tzn. čtyři zatím celoplošné programy vysílat.
Osobně nechápu, proč PS trvá na § 32, odst. 2. Na tom a dokonce bez nejméně 
70procentním opatření vysílaných pořadů se skrytými nebo otevřenými titulky pro 
sluchově postižené. Tam na rozdíl od toho zákona o televizi chybí to slovo 
"nejméně", takže by to navozovalo i situaci, že to musí být přesně 70 %. Myslím 
si, že pracovníci televize nás dostatečně už jednou přesvědčili, zejména při 
veřejném slyšení i jiných příležitostech, že to je prostě technicky 
neproveditelné.
Doufám, že Senát v této záležitosti přijme pozměňovací návrh, resp. návrhy, 
které také chci podat. Rovněž tak jsem si osvojil návrh na zvýšení časového 
rozsahu reklamy a i v této věci hodlám vznést pozměňovací návrh. Na rozdíl od 
pana poslance za naprosto nehorázné považuji, že v § 68, odst. 3 se předpokládá 
automatické prodloužení licencí, které zakonzervuje současný stav, kdy komerční 
televize nevysílají podle podmínek, za kterých původní licence získaly a navíc 
se jedná o nefér měnění pravidel uprostřed hry. 
Podporuji tímto také návrh přijatý ve Výboru pro Evropskou integraci. 
Nyní již k usnesení Výboru pro vzdělávání, vědu , kulturu, lidská práva a 
petice. Výbor pro vzdělávání, vědu , kulturu, lidská práva a petice po úvodním 
slovu předsedy výboru senátora Františka Mezihoráka, po odůvodnění návrhu zákona 
zástupcem navrhovatelů poslancem Miloslavem Kučerou, náměstkyní ministra kultury 
JUDr. Alexandrou Vinšovou, po zpravodajské zprávě Daniela Kroupy a po rozpravě 
doporučuje Senátu ČR vrátit návrh zákona PS s pozměňovacími návrhy, které jsou 
přílohou tohoto usnesení. Předpokládám, že v tuto chvíli je nemusím číst, máte 
je před sebou, nechci zdržovat. Vrátíme se k nim potom v podrobné rozpravě. 
Navíc náš výbor určuje zpravodajem výboru pro projednání senátního tisku č. 51 
na schůzi Senátu PČR svého zpravodaje. Děkuji vám za pozornost.

Místopředseda Senátu Přemysl Sobotka: Děkuji, pane kolego, posaďte se, prosím, 
ke stolku zpravodajů, sledujte celou rozpravu, abyste mohl zaujmout stanovisko k 
projednávané obecné rozpravě. Já v této chvíli přerušuji naše jednání. Myslím 
si, že nám odpustí předkladatel toto drobné přerušení. Já bych vás rád seznámil 
s tím, že doyen, dnes již emeritní pan kolega Jaroslav Musial, je dnes přítomen 
na našem jednání a ten důvod je jediný. To, že se dožil 13. května t.r. určitého 
věku, a protože ani u pánů se to neříká, kolik mu je, tak bych ho poprosil, aby 
přišel sem dolů mezi nás. 
Zároveň vítám jeho manželku, která ho věrně doprovází celý život. 
A dovolte, abych za celý Senát mu předal Pamětní medaili Senátu a naše kolegyně 
Jaroslava Moserová – také nebudu říkat, že je doyenka, ale je –  mu předá 
kytici. 
Vítám pana kolegu Jaroslava Musiala a jsem rád, že je mezi námi. /Dlouhotrvající 
potlesk. – Senátorky a senátoři povstávají. – První místopředseda Senátu Přemysl 
Sobotka předává panu Jaroslavu Musialu Pamětní medaili Senátu. – Senátorka 
Jaroslava Moserová předává panu Jaroslavu Musialovi kytici./

Místopředseda Senátu Přemysl Sobotka: Pan kolega Jaroslav Musial požádal, jestli 
se může postavit ke stolku, odkud mnohokrát k nám promluvil, takže má v této 
chvíli prostor.
Dámy a pánové, pojďme se posadit. Myslím, že kolega nám odpustí, že ho 
vyslechneme vsedě. /Senátorky a senátoři usedají./

Pan Jaroslav Musial: Vážený pane předsedající, vážené paní senátorky, páni 
senátoři, pane poslanče, dámy a pánové.
Dovolte mi, abych vám srdečně poděkoval za pozvání a za poctu vrátit se, aspoň 
na chvíli, do těchto vzácných prostor Valdštejnského paláce. Je to dobrý pocit 
navštívit prostředí, kde od první ustavující schůze Senátu v prosinci 1996 
přispívá k rovnovážnému systému ústavních vazeb  a k poctivému vyhledávání práva 
přehlednějšího, srozumitelnějšího a trvalejšího pro obecné blaho tohoto státu a 
jeho občanů. 
Senát prokázal za tuto dobu, že je stabilizujícím prvkem našeho zákonodárného 
procesu a výsledky jeho činnosti, uvádět do souvislosti důstojnost člověka s 
lidskými právy, lidská práva s právním státem a právní stát s pluralitní 
demokracií, jsou nesporné.
Chtěl bych se ještě s pomocí boží chvíli dívat na vaši úspěšnou práci. 
Děkuji vám za minulá léta spolupráce. Děkuji vám za projevená přátelství. 
Děkuji. /Dlouhotrvající potlesk. – Senátorky a senátoři povstávají. – K 
blahopřání se připojují další senátorky a senátoři. – Shromáždění usedá./

Místopředseda Senátu Přemysl Sobotka: Děkuji panu kolegovi Jaroslavu Musialovi a 
myslím si, že tak, jak k nám promluvil, tak k nám také promlouval a ať jsme byli 
mnohdy názorů politicky rozdílných, tak jsme k sobě našli vždycky cestu.
Jaroušku, děkuji za sebe a děkuji i za nás, že existuješ, a přejeme ti všichni 
hodně a hodně let. /Potlesk./
Vážené kolegyně, vážení kolegové, končím naši krátkou přestávku. Děkuji vám za 
to, co jsme panu kolegovi Jaroslavu Musialovi dokázali v této chvíli připravit 
jako přání.
V této chvíli předávám slovo zpravodaji Ústavně-právního výboru panu senátorovi 
Edvardu Outratovi.
Ještě dříve, než mu dám slovo, rád bych, abychom skutečně ve zpravodajských 
zprávách se drželi zpravodajské zprávy a obecná a podrobná rozprava je 
dostatečný prostor k tomu, abychom mohli říkat své osobní názory.
Děkuji, máte slovo, pane kolego.

Senátor Edvard Outrata: Děkuji, pane předsedající. Pane předsedající, pane 
předkladateli, dámy a pánové, nebudu opakovat celkem plastické vylíčení jednání 
v Poslanecké sněmovně a ve vládě, které nám už řekl pan předkladatel. Také nemám 
moc co dodat k hlavním změnám oproti právní úpravě dnešní, kterou myslím velice 
zevrubně popsal zpravodaj garančního výboru, a omezím se tudíž na jednání 
Ústavně-právního výboru samotného.
Ústavně-právní výbor narazil v rozpravě na následující dilema: Část zahrnující 
normy evropského práva je potřebná a urgentní pro dokončení našich předvstupních 
rozhovorů s Evropskou unií. Kdyby tedy před námi ležel vládní návrh z minulého 
listopadu, sotva by proti němu byly námitky. Vedle toho jsou však v zákoně části 
zcela nepřijatelné. Ty jsou hned dvojího druhu. Předně je tu celá řada 
legislativních chyb od nesprávné terminologie a chybného členění dokumentu, přes 
nedomyšlenosti, jako když se nepočítá s možností pozastavení výkonu funkce, 
takže by se musel plat vyplácet členům Rady vzatým do vazby, až po tzv. zrušení 
monopolu pošty, které je vlastně zmatečné a mělo by opačný efekt než žádaný. 
Je zřejmé, že tu před námi leží další klasický příklad již notorické poslanecké 
tvořivosti. Ale omezím se v tomto směru, poslouchaje napomenutí pana 
místopředsedy.
Co je snad ještě horší, přes všechna zaklínání autorů v našem výboru i mimo něj, 
jak se snažili být objektivní a jak vytvářeli technický a nikoliv politický 
dokument, je tento návrh zákona výrazně politický. To se týká především způsobů 
sestavování Rady. Znovu jsme konfrontováni se skutečností, že si Poslanecká 
sněmovna aroguje všechny pravomoci a nepřipouští jejich sdílení s nikým jiným. 
Dále návrh zavádí institut prodlužování licence, a to takovým způsobem, aby 
možnost tohoto prodloužení byla zpětně aplikována na všechny, kdo ji dnes mají. 
Tím se mají změnit pravidla hry za jejího běhu a kvůli tomu, aby se zachovaly 
něčí výhody, se mají znevýhodnit všichni ti, kdo před lety ve střetu prohráli a 
teď čekají na příležitost to zkusit znovu.
Nebudu ve výčtu pokračovat, je toho více. Náš výbor stál proto před rozhodnutím, 
co s tím dělat. 
Coby zpravodaj pokusil jsem se předložit sérii pozměňovacích návrhů, které by 
snad aspoň nejhorší vady jak formální, tak zejména věcné opravily. To by bylo 
záhodno už proto, že jsme chtěli zachránit část připravenou ministerstvem, která 
je potřebná pro přípravu našeho vstupu do Evropské unie. 
Bohužel, postupujeme-li takto, dostáváme se do podobné situace, jako je ta, co v 
ní bývá tak často Poslanecká sněmovna. Příliš velký počet těchto změn nakonec 
všechny ve výboru přesvědčil, že bychom zákon nevylepšili. Zůstávala nám volba 
mezi uplatněním jen několika nejdůležitějších změn, což by však nechávalo 
většinu chyb neopravenou, a zamítnutím.
Rozhodli jsme se nakonec, že jako Ústavně-právní výbor nemůžeme postupovat 
jinak, než tak, že navrhneme návrh zákona zamítnout, už proto, že nemůžeme 
vědomě navrhnout schválení zákona ve formě, která by i po změnách byla špatná.
Hlasovali jsme napřed o návrhu, aby se Senát návrhem nezabýval, pro byli dva, 
návrh neprošel. Potom jsme sedmi hlasy proti jednomu, s tím, že se jeden zdržel, 
schválili návrh na zamítnutí, tedy následující usnesení:
Ústavně-právní výbor 1) doporučuje Senátu projednávaný návrh zákona zamítnout, 
2) určuje zpravodajem mě a 3) pověřuje mě, abych seznámil předsedu Senátu s 
výsledkem. Děkuji, pane předsedající.

Místopředseda Senátu Přemysl Sobotka: Děkuji, pane kolego, jenom malou poznámku, 
to nebyla žádná výtka, to bylo pouze upozornění, že zpravodajská zpráva podle 
našeho jednacího řádu něco obsahuje atd., takže nebyla to výtka, bylo to 
upozornění. Já bych v této chvíli předal slovo zpravodajce Výboru pro evropskou 
integraci paní senátorce Jaroslavě Moserové.

Senátorka Jaroslava Moserová: Vážený pane předsedající, vážený předkladateli, 
kolegyně, kolegové, Výbor pro evropskou integraci projednal předlohu dne 10. 
května na své 6. schůzi. Jako vždy jsme k posuzování této předlohy přistupovali 
zejména z hlediska kompatibility s evropským právem, v tomto konkrétním případě, 
s úmluvou o televizi bez hranic a příslušné směrnici.
Nenašli jsme žádné závažné rozpory, ani nebyly uvedeny v materiálech, které nám 
byly dodány naším legislativním odborem a Parlamentním institutem, rovněž jsme 
přihlédli k tomu, že nám bylo známo, že poslanci návrh konzultovali v Bruselu. 
Konstatovali jsme nicméně, že zákon je zatížen mnoha nejasnostmi a 
legislativními nedokonalostmi, nedůslednostmi atd., kterými jsme se ale 
nezabývali do detailů a věnovali jsme se zejména tomu aspektu evropskému a 
aspektu průhlednosti zákona, průhlednosti a nezávislosti sdělovacích prostředků.
Bylo navrženo několik pozměňovacích návrhů, některé jsme převzali od těch, které 
byly předloženy už v Ústavně-právním výboru, jednali jsme v situaci, kdy zákon 
už byl projednán v Ústavně-právním výboru a kde už byl podán návrh na zamítnutí, 
ale předtím, než byl projednán ve výboru garančním, nevěděli jsme tedy, co bude 
přijato ve výboru garančním. Převzali jsme, nebo navrhovali jsme pro záruku 
větší nezávislosti působnost Senátu v nominaci kandidátů na členství v Radě. To 
byla celá řada pozměňovacích návrhů, které bylo třeba hlasovat an bloc, tyto 
nebyly přijaty. 
Posléze byl přijat jediný  pozměňovací návrh týkající se prodlužování licence v 
těch přechodných ustanoveních, který je součástí tisku, který máte před sebou.
Výbor se nezabýval expertízou, která byla doručena z Evropské komise teprve 
včera a o které si dovolím promluvit v obecné části rozpravy. Aniž jsme měli 
tento materiál k dispozici, tak tedy výbor dospěl k tomuto usnesení ze 6. schůze 
dne 10. května. Po odůvodnění zástupce předkladatele poslance Miloslava Kučery 
staršího a zpravodajské zprávě senátorky Jaroslavy Moserové a po rozpravě výbor 
konstatuje, že návrh zákona není v rozporu s právem ES. 2) Doporučuje Senátu 
Parlamentu ČR vrátit PS Parlamentu ČR s pozměňovacím návrhem, který je přílohou 
tohoto usnesení, 3) určuje zpravodajkou výboru pro jednání na schůzi Senátu 
Parlamentu ČR senátorku Jaroslavu Moserovou a pověřuje předsedu výboru senátora 
Jiřího Skalického, aby předložil toto usnesení předsedovi Senátu Parlamentu ČR. 
To snad mohu, pane předsedající, upozornit na to, že musím v obecné rozpravě 
seznámit senátorky a senátory s nejnovější expertízou, kterou jsme obdrželi 
teprve včera v pozdních hodinách odpoledních. Děkuji.

Místopředseda Senátu Přemysl Sobotka: Děkuji, paní kolegyně a v této chvíli 
předávám slov zpravodaji Výboru pro hospodářství, zemědělství a dopravu panu 
senátoru Robertovi Kolářovi. Máte slovo, pane kolego. 

Senátor Robert Kolář:  Vážený pane předsedající, vážený pane poslanče, vážené 
kolegyně, vážení kolegové. Dovolte mi, abych vás seznámil s usnesením Výboru pro 
hospodářství, zemědělství a dopravu z 9. schůze ze dne 10. května 2001. Po 
úvodním slově zástupce skupiny navrhovatelů poslance Miloslava Kučery staršího, 
po zpravodajské zprávě senátora Roberta Koláře a po rozpravě výbor I. Doporučuje 
Senátu Parlamentu ČR vyjádřit vůli návrhem zákona se nezabývat, II. Určuje 
zpravodajem výboru pro jednání na schůzi Senátu senátora Roberta Koláře, III. 
Pověřuje předsedu výboru senátora Milana Balabána předložit toto usnesení 
předsedovi Senátu. 
Nyní dovolte, abych velmi krátce okomentoval, co vedlo výbor k tomu, aby přijal 
toto usnesení. V souladu s tím, co tady řekli moji předřečníci, i já se 
domnívám, a je to stanovisko i našeho výboru, že u předloh této závažnosti 
nemůže legislativní iniciativu vlády nahrazovat zákonodárná iniciativa  poslanců 
a senátorů, neboť tyto předlohy jsou většinou zatíženy velkou chybou a v tomto 
zákoně se to samozřejmě také projevilo. 
Současně jsme konstatovali, že nejsme s to v čase, který máme k dispozici a s 
prostředky, které máme k dispozici, opravit tento zákon do podoby, kdy bychom 
pro něj jako horní komora Parlamentu mohli s pozměňovacími návrhy zvednout 
zodpovědně ruku a předat jej zpět do Poslanecké sněmovny. 
Nabízela se varianta zamítnout. K této variantě jsme nepřistoupili ze dvou 
důvodů. Jednak proto, že dosavadní úprava provozování rozhlasového a televizního 
vysílání není konzistentní, neodpovídá současnému stavu v oblasti rozhlasového a 
televizního vysílání a nový zákon je potřebný. To je první důvod. Druhý důvod, 
je potřebné, aby naše zákonodárství v této oblasti bylo harmonizováno s právem 
EU, naše kroky v této oblasti jsou bedlivě sledovány a poslanci nebo 
předkladatelé tohoto zákona, poslanci, udělali ten dobrý krok, že zapracovali 
pasáže z vládní euronovely do verze, která byla postoupena do Poslanecké 
sněmovny.
To byly důvody, proč jsme se nepřiklonili k variantě zamítnout. Varianta 
schválit byla okomentována dostatečně, řekl bych, předchozími zpravodaji. Zákon 
má hodně, hodně daleko k dokonalosti, tudíž jej schválit nemůžeme. Schválit s 
pozměňovacími návrhy, platí to, co jsem říkal před chvílí, konstatovali jsme, že 
není v našich silách, alespoň v silách našeho výboru, zákon dopracovat do té 
podoby, aby horní komora Parlamentu v tom legislativním procesu skutečně plnila 
tu roli, kterou má mít. Proto jsme nakonec dospěli k většinovému stanovisku 
tímto zákonem se nezabývat. 
A já pouze na závěr k tomu mohu konstatovat, že přesně rozumím tomu, s čím tady 
včera vystupoval pan kolega Stodůlka, s určitým návrhem nebo myšlenou na změnu 
jednacího řádu, byť by samozřejmě narážela na spoustu úskalí, ale rozumím tomu, 
že jsou předlohy, ke kterým je potřeba vznést v té obecné rozpravě jasná 
politická stanoviska a přednést i věcné výhrady k zákonům, nicméně mnohdy je 
situace taková, že tím zákonem pak už dále smysl zabývat se nemá. Děkuji. 

Místopředseda Senátu Přemysl Sobotka: Děkuji, pane kolego a v této chvíli máme 
zde podle § 107 návrh od Výboru hospodářského, máme návrh na to, hlasovat o tom, 
že se tímto návrhem zákona nebudeme zabývat. Faktickou kolega Žantovský.

Senátor Michael Žantovský: Pane předsedající, já jménem klubu US-ODA v 
nepřítomnosti pana předsedy žádám o 15 minutovou přestávku.

Místopředseda Senátu Přemysl Sobotka: V této chvíli přerušuji jednání a budeme 
pokračovat v 10.35 hod.

Místopředseda Senátu Přemysl Sobotka: Vážené kolegyně, vážení kolegové, omlouvám 
se za zpoždění, ale potřeboval jsem projednat určité organizační záležitosti 
týkající se průběhu našeho dalšího jednání. 
V tuto chvíli zde máme návrh usnesení Výboru pro hospodářství, zemědělství a 
dopravu, aby Senát vyjádřil vůli návrhem zákona se nezabývat. O tomto návrhu 
budeme hlasovat.
Prosím, abyste všichni vyňali kartičku, odhlásili se a znovu se přihlásili. 
(Děje se.) 
Dovolím si znělkou svolat senátorky a senátory. 
Znovu opakuji, že budeme hlasovat o tom, že Senát vyjádří svou vůli podle návrhu 
hospodářského výboru nezabývat se tímto zákonem. Zahajuji hlasování.
Kdo je pro tento návrh, ať stiskne tlačítko ANO a zvedne ruku. (Hlasuje se.)
Kdo je proti tomuto návrhu, ať stiskne tlačítko NE a zvedne ruku.
Hlasování č. 15 je ukončeno. Registrováno 70, kvorum 36, pro 33, proti 31. Tento 
návrh byl zamítnut. 
Otevírám proto v tuto chvíli obecnou rozpravu. Do obecné rozpravy se zatím 
přihlásila paní kolegyně Jaroslava Moserová. Paní senátorko, máte slovo.

Senátorka Jaroslava Moserová: Vážený pane předsedající, kolegové a kolegyně, po 
skončení projednávání této předlohy zákona obdržel včera předseda výboru senátor 
Skalický vyjádření Evropské komise k tomuto návrhu. V úvodním odstavci se píše, 
že zjistil, že zákon o rozhlasovém a televizním vysílání byl přijat českým 
parlamentem 10. dubna. 
Anglická verze přijatého zákona, zaslaná k posouzení Evropskou komisí, byla 
nazvána "Návrh zákona". Přesto je však zapotřebí vysvětlení, zdali máme tento 
nový text považovat za definitivně schválený a platný v den jeho vyhlášení, nebo 
zdali proces jeho schvalování stále ještě probíhá a další pozměňovací návrhy 
mohou být předloženy. 
Následuje výčet výtek k předloze zákona, z nichž nejméně polovina je oprávněná, 
protože je založena na nesprávném překladu české verze do angličtiny, a proto 
posuzovatel, který neměl českou předlohu a znalost jazyka, byl odkázán na 
nepřesný překlad. 
Je tam však několik věcí, které lze zapracovat, lze vyjít vstříc evropským 
strukturám a přiblížit zákon ještě více  souladu a odstranit stávající 
nedostatky. Jsou již připraveny pozměňovací návrhy, které připravil náš 
legislativní odbor, radili jsme se o tom již v časných hodinách ranních. 
Domnívám se, že jsou to většinou nekontroverzní změny, které opravdu jedině 
prospějí této předloze zákona, a proto vás velmi prosím, abyste postoupili zákon 
do podrobné rozpravy, kde bych si tyto pozměňovací návrhy dovolila přednést, 
samozřejmě spolu s pozměňovacím návrhem našeho výboru a dále s dvěma svými 
drobnými pozměňovacími návrhy. Děkuji.

Místopředseda Senátu Přemysl Sobotka: Děkuji, paní kolegyně. Mám přihlášené 
další dva řečníky, a to pana senátora Jaroslava Doubravu a pana místopředsedu 
Senátu Jana Rumla, který má přednost. (Vzdává se své přednosti).
Slovo má proto pan senátor Jaroslav Doubrava.

Senátor Jaroslav Doubrava: Vážený pane předsedající, vážené kolegyně a kolegové, 
především bych chtěl poblahopřát paní kolegyni Moserové, že přežila úprk našich 
kolegů. 
Nyní mi dovolte, abych se vyjádřil k předloženému návrhu zákona. Přiznám se, že 
při jednání Ústavně-právního výboru jsem vystoupil možná dost tvrdě proti 
přijetí tohoto zákona a považuji za čestné přiznat, že po velmi důkladném 
rozboru a konzultacích jsem se odhodlal svůj názor změnit.
Dovolte mi několik úvah o tom, co přináší nový zákon. Je to především sloučení 
problematiky několika zákonů do jednoho. Nově navrhovaný zákon zahrnuje kromě 
postavení osob, které mohou vysílat, jejich práva, povinnosti i problematiku 
Rady pro rozhlasové a televizní vysílání, až dosud upravované zvláštním zákonem. 
Dále obsahuje některé definice a povinnosti, které se vztahují k rozhlasu, 
televizi, až dosud upravené zákonem o regulaci reklamy, a to má svoje 
opodstatnění, jednak proto, že problematika reklamy u elektronických médií je 
přece jen poněkud odlišná než v ostatních médích, a současně je třeba 
respektovat povinnosti z Evropské úmluvy o televizi, přesahující hranice. 
Definice reklamy, tak jak je uvedena v nově navrhovaném zákoně, koresponduje s 
definicí, uvedenou v této Evropské úmluvě, a odstraňuje určitou právní 
nejistotu, která se v praxi vyskytovala u elektronických médií, vyskytovala po 
přijetí zákona o regulaci reklamy, protože zde platily pro rozhlas a televizi 
dvě definice reklamy. 
Za druhé je to zachování duálního principu vysílání. Nově navrhovaný zákon 
stejně  jako dosud platný zákon zachovává duální princip vysílání, tzn. že vedle 
provozovatelů ze zákona, jako je Český rozhlas a Česká televize, mohou v oblasti 
vysílání působit i komerční subjekty, které mají příjmy z reklamy a sponzoringu 
a nikoli z jakýchkoli dalších poplatků. České televizi je i nadále ponecháváno 1 
% denního vysílacího času reklamy a současně je zachováno její financování i z 
tzv. koncesionářských poplatků. Na rozdíl od dosud platné právní úpravy se 
umožňuje, aby Česká televize měla možnost sama poplatky vybírat, eventuálně 
zvolit třetí osobu, která bude poplatky vybírat, a tím padá monopol České pošty. 

Za třetí více základních pojmů a lepší formulace. Nový zákon v § 2 vymezuje 
základní pojmy daleko pregnantněji, než tomu bylo v doposud platném zákoně, a 
slaďuje je s již zmíněnou Evropskou úmluvou. Například rozšiřuje původní 
vysílání a převzaté vysílání, zpřesňuje pojem provozování vysílání apod.. 
Obsahuje některé nové definice, např. programový prvek v rozhlasovém vysílání, 
skrytá reklama, teletext, základní programová specifikace, tedy to, co 
postrádala Rada i provozovatelé doposud. 
Licenční řízení a registrace. Podle dosud platného právního stavu mohl uchazeč 
získat oprávnění k vysílání buď tak, že mu byla na základě výběrového řízení 
udělena licence k pozemnímu vysílání nebo nechal zaregistrovat šíření programu 
pomocí kabelů či satelitu. Nyní se situace mění v tom, že je třeba získat 
licenci nejen k tomu, když někdo chce vysílat teoreticky, ale též chce-li 
vysílat původní program i pomocí kabelů či satelitů, což umožní radě stanovovat 
programové licenční podmínky k těmto provozovatelům vysílání. Princip registrace 
zůstává zachován jen z tzv. převzatého vysílání, to je přejímání a současné 
vysílání celých programů prostřednictvím kabelů či satelitů, a to považuji za 
dobré. 
Za páté je to společné licenční řízení. Nový zákon upravuje tzv. společné 
licenční řízení, tzn. že řízení o udělení licence se vede společně se všemi 
uchazeči. Zákon stanoví, že rozhodnutí o udělení licence současně zahrnuje i 
rozhodnutí o tom, komu nebyla licence udělena. Ti, kteří byli neúspěšní ve 
výběrovém řízení, mají právo podat opravný prostředek k soudu. Rozhodnutí o 
udělení licence nabývá účinnosti až okamžikem pravomocného rozhodnutí soudu. 
Tento postup je podle mého názoru spravedlivější, než doposud platná úprava. 
Za šesté pak prodloužení licence. Jde o nejdiskutovanější problém, a s tím asi 
se mnou budete souhlasit. Jde o novou věc, v Evropě však nikoli neobvyklou. 
Stejně jako v Evropě není prodloužení licence automatické. O prodloužení licence 
rozhoduje Rada, přičemž zákon obsahuje taxativně vypočtené důvody, pro které 
Rada licenci neprodlouží, a dokonce ani nesmí prodloužit. Svým způsobem je tato 
úprava přísnější, v Evropě se prakticky licence prodlouží vždy, pokud 
provozovatel neprovedl něco zvlášť otřesného. Tedy přísnější než v těch státech 
Evropy, jejichž zákony již prodloužení licence obsahují, ale na druhou stranu 
lhůta, ve které se smí u nás o prodloužení licence žádat, je příznivější, tedy 
kratší. Prodloužení licence umožňuje návratnost investic, vložených do vysílání, 
a tím ve svém důsledku i kvalitnější programy. 
Sedmou připomínkou je odnímání kmitočtů. Doposud se stávalo, že někteří 
provozovatelé nevyužívali efektivně kmitočty pro vysílání, a protože jim byly 
přiděleny současně s licencí, nemohla s nimi Rada disponovat. Nová právní úprava 
tento stav mění a v těch případech, kdy provozovatel kmitočty efektivně 
nevyužívá po zákonem stanovenou dobu, Rada může právo vysílat na takovém 
kmitočtu omezit. Licence je nadále nepřevoditelná na jinou osobu, a to se 
souhlasem Rady, stejně jako tomu doposud bylo, lze podíly za určitých podmínek 
převádět na třetí osoby. 
Za deváté evropské kvóty. Nově se zavádí pro provozovatele povinnost vysílat 
určité množství evropské produkce. Avšak v souladu s evropskou směrnicí je 
zahrnuto slovo “tam, kde je to proveditelné”. Přičemž to, zda je to proveditelné 
či nikoliv, nebude posuzovat provozovatel vysílání, ale Rada. Tato povinnost se 
vztahuje jen na televize. 
Za desáté řada nových povinností pro provozovatele, zejména v hlavě I. části 5. 
je řada nových povinností. 
Tyto povinnosti jsou v zájmu vyváženosti vysílání, plurality informací, ochrany 
dětí a mladistvých; např. zavedení známé hvězdičky, zákaz zařazovat do vysílání 
pornografii, hrubé samoúčelné násilí, zákaz bezdůvodně zobrazovat umírající 
osoby způsobem, který snižuje lidskou důstojnost apod. 
Pamatujete ještě na fotbalovou válku mezi televizí NOVA a ČT. Jedna televize 
měla exkluzivní práva a druhá lezla po stromech za stadionem, aby mohla 
odvysílat záběry z fotbalu. To nyní padá, protože nový zákon umožňuje těm 
provozovatelům, kteří nezískali exkluzivní práva - právo odvysílat 3minutové 
zpravodajství z takové události, aniž by jim v tom někdo mohl bránit. Trošku mě 
trápí to, že v této pasáži není obsažena ochrana a správné používání českého 
jazyka v médiích. Pokud projde zákon do podrobné rozpravy, tak v tomto směru 
připravím a podám pozměňovací návrh.
11. připomínka - teleshoppingová okna a reklama. Nově - v souladu s evropskou 
úpravou - se zavádí pro komerční subjekty vysílat tzv. dlouhotrvající 
teleshoppingové spoty. Limity reklamy se prakticky nemění. ČT má nadále 1 % 
reklamy z denního vysílacího času a na rozdíl od komerčních subjektů má i nadále 
možnost kumulovat reklamu na obou kanálech. V souladu s evropskými směrnicemi se 
zvyšuje denní procento reklamy pro komerční subjekty, a to z 10 na 15 %, ale 
protože se limit v hodině nemění, nebude to mít žádné praktické dopady do 
vysílání. Zpřesňuje se právní úprava přerušování pořadů reklamou a přizpůsobuje 
se opět zmíněné evropské směrnici. 
K podstatnému rozšíření povinností pak dochází při vysílání reklamy na 
alkoholické nápoje, léčiva, a to v zájmu ochrany dětí a mladistvých. Např. 
uvádím, že reklamy nesmějí být zaměřeny speciálně na mladistvé, nesmí zobrazovat 
mladistvé konzumující alkoholické nápoje, reklamy nesmějí vytvářet dojem, že 
spotřeba alkoholických nápojů přispívá ke společenskému nebo sexuálnímu úspěchu 
apod. Tyto povinnosti jsou stejné jak pro provozovatele vysílání ze zákona, tak 
pro provozovatele vysílání na základě licence.
Pluralita informací, mít více celoplošných licencí, jsem nazval 12. položkou. V 
části 6 zákona dochází ke zpřísnění v oblasti možnosti držet větší počet 
licencí. Stejně jako doposud není možné, aby se projevoval provozovatel vysílání 
ze zákona a provozovatel vysílání licencí, takže ČT a NOVA se např. nesmějí 
propojovat. Navíc je nově stanoveno, že mohou mít jen jednu celoplošnou licenci 
k televiznímu vysílání, jen jednu licenci k celoplošnému rozhlasovému vysílání. 
Navíc ten, kdo např. provozuje celoplošné televizní vysílání, nesmí se 
propojovat s jiným provozovatelem takového vysílání při výrobě a vysílání 
zpravodajských pořadů. Je to mnohem přísnější úprava, než tomu bylo doposud, a 
pokud vím, je v Evropě ojedinělá.
13. položka - připomenu sankce. Pokud provozovatel vysílání porušil zákon, je 
podle dosud platného zákona vždy na takovou skutečnost nejprve upozorněn na to, 
že porušil zákon a teprve při druhém porušení zákona je mu uložena pokuta. To má 
myslím výrazné preventivní účinky, podle nového zákona se však okruh případů, u 
kterých lze použít upozornění, zúžil. Zvyšují se horní hranice pokut. Až dosud 
byla maximální hranice 2 mil. Kč, nyní je to 10 mil.
Velmi kladně hodnotím rozšíření důvodů pro odnětí licence a porušení registrace. 
Nový zákon rozšiřuje důvody, pro které lze licenci odejmout a důvody, pro které 
lze registraci zrušit. V souladu s evropskou směrnicí se zavádí tzv. pozastavení 
převzatého vysílání.
Nakonec zůstává zachován princip, o kterém tady mluvil kolega Bárta; v kabelovém 
vysílání. Podstata věci je totiž v tom, že v základní nabídce musí provozovatelé 
kabelového vysílání zahrnout provozovatele celoplošného vysílání ze zákona a na 
základě licence. Tím vlastně chrání zákon, např. ty diváky, kteří nemohou 
přijímat televizi vzduchem, protože jim např. vlastník domu neumožnil instalovat 
anténu na střechu, aby nemuseli platit zvláštní poplatek za to, že přijímají ČT, 
NOVU a PRIMU přes kabel. Zákon také výslovně stanoví, že v kabelech musí být 
místo pro umístění informačního kanálu obce, pokud o to požádá. 
Sami vidíte, že zákon přináší mnoho nového, jde o problematiku složitou a 
specifickou. Já sám jsem tedy byl zvědav na připomínky původně prezentované 
senátorem Kroupou, později přijaté Výborem pro vzdělání, vědu, kulturu, lidská 
práva a petice. Po seznámení s nimi jsem však s údivem zjistil, že jde o 
banality. Posuďte sami, prosím.
První připomínka - k § 2, odst. 1, písm. a) - nahradit slovo "zemských" slovem 
"pozemských". Podle mého názoru je přesnější použít slovo "zemských"; odpovídá 
to novému telekomunikačnímu zákonu. Názor je tedy mylný.
Druhá připomínka - k § 2, odst. 1, písm. m); stejná je i připomínka k § 53, 
odst. 1. Nahradit slovo "obchodní jméno" slovem "obchodní firma". Nový obchodní 
zákoník zavádí místo "obchodního jména" "obchodní firmu". Podle mého názoru však 
obchodní jméno více odpovídá tomu, co požaduje směrnice. Směrnice i nový zákon 
totiž požadují po sponzorovi, aby uveřejnil ve sponzorském vzkazu své jméno, 
nikoliv celou firmu. Kdyby to tak bylo, tak požaduje návrh pozměňovacích návrhů 
pana Kroupy, došlo by to k zbytečnému zpřísnění. Tento návrh by znamenal, že by 
muselo být uvedeno "tento pořad sponzoruje Škoda, a.s." . Podle mého názoru však 
směrnice připouští, a k tomu se přibližuje i dikce nového zákona, 
benevolentnější postup, a sice "tento pořad sponzoruje Škoda"; tedy bez 
přívlastku "a.s.; s.r.o." apod.
Třetí připomínka - k § 6 odst. 4 - slova "vláda a orgány" nahradit slovem 
"orgány". Když bych chtěl měnit něco, pak bych vedle slova "vláda" položil slova 
"ostatní"; smysl je v tom, že tyto orgány s radou spolupracovaly ve věcech 
vysílání a poskytly radě potřebnou součinnost.
Čtvrtá připomínka je k § 10. Prakticky požaduje, aby se na člena rady 
nevztahoval zákoník práce. Já si však myslím, že je nanejvýš nutné, aby se na 
členy rady vztahoval zákoník práce, a to nejen vzhledem k jejich povinnostem, 
ale také náležitostem spojených s takovým vztahem. Myslím, že to přispěje i k 
zkvalitnění práce rady.
Pátá připomínka je k § 11, kde se navrhuje, aby místo zaměstnanců úřadu rady 
bylo uvedeno "zaměstnanců v úřadu rady". To je spíše, řekl bych, pro zasmání. 
Musím se tedy zeptat, jakých zaměstnanců. Těch, kteří tam přišli na návštěvu? 
Podle mého názoru je dikce nového zákona přesnější a navíc z odst. 2 tohoto 
paragrafu vyplývá, že i úřad je orgánem rady.
Šestá připomínka je k § 45 odst. 1 písm. a). Navrhuje se, aby v § 45 odst. 1 
bylo slovo "lokálního programu" nahrazeno slovem "místního vysílání". Ano, je to 
sice přesnější, nicméně pokud zůstane dikce taková jako je, smysl ustanovení se 
v žádném případě nemění.
Sedmá připomínka k § 62, odst. 2 říká "slova § 32, odst. 2 nahradit slovy § 32, 
odst. 3". Ano, to je jediná připomínka, s níž mohu souhlasit. Mám však zato, že 
je to chyba, při níž došlo při přepisu zákona. 
A konečně připomínka osmá k § 64, odst. 1 a 2, kde se požaduje, aby slovo 
udělena bylo nahrazeno slovem uložena, jde o ukládání pokut. Je samozřejmě lepší 
použít slova uložena než udělena, ale vážení kolegové a kolegyně, jestli cítíte, 
že to nepůjde to slovo, které by mohlo způsobovat nějaké vážné problémy.
Ve vyjádření a návrhu kolegy Kroupy, které jsme měli k dispozici, je dále 
zapracování tzv. dalších 14 legislativních problémů. Já bych si dovolil teď už 
velmi krátce je shrnout, o co v podstatě jde. Jde o tři, ano, slyšíte dobře, tři 
problémy. 
První problém se týká Ústavy a Listiny. Požaduje se, aby mezi základní 
povinnosti provozovatelů vysílání uvedených v § 32, odst. 1 se dostala povinnost 
zajistit, aby nebyly vysílány pořady, které jsou v rozporu s Ústavou a Listinou 
základních práv a svobod. Popravdě řečeno, Ústava a Listina základních práv a 
svobod jsou základními zákony tohoto státu a právě v souladu s nimi jsou 
zpracovávány zákony. To však co je obsaženo v požadavku nebo návrhu senátora 
Kroupy, např. aby znamenalo, že provozovatel bude muset zajistit čl. 37.3 
Ústavy, tj. např. že předseda vlády podává demisi prezidentovi nebo v čl. 9 
Listiny, že nikdo nesmí být podroben nuceným pracem a co např. čl. 8, že 
obviněného je možno zatknout jen na příkaz soudce. Uvědomme si, prosím, že se 
zákonem bude pracovat rada. Podle mého názoru povinnost provozovatele zajistit, 
aby nebyly vysílány pořady v rozporu s Ústavou a Listinou práv a svobod, do 
mediálního zákona nepatří.
V následujících 14 bodech je tzv. 14 pozměňovacích návrhů předložených, avšak se 
nejedná o nic jiného, než o to, že by shora uvedenou povinnost chtěl zařadit 
jako povinnost č. 1 a to pak má dopad na  pojmenování dalších čísel. Dalších 14 
návrhů již není o ničem jiném než o změně pojmenování. 
Snížení procenta titulkovaných pořadů pro sluchově postižené Českou televizí. 
Jen pro úplnost dodávám, že ze zákona o České televizi vyplývá, že uvedené 
procento je 70 %. V předloženém pozměňovacím návrhu se požaduje čtyřicet 
procent. Vzhledem k tomu, že jde o možnost opatřovat pořady jak skrytými, tak s 
otevřenými titulky, a navíc je tam uvedeno, pokud zvláštní zákon nestanoví 
jinak, navrhuji, aby bylo ponecháno 70 %.
Když navíc vím, že ČT má podmínky pro to, aby byla schopna dodržet zákonem 
daných 70 % titulkovaných pořadů. 
Poslední problém je zvýšení denního procenta reklamy na provozovatele ze zákona, 
tedy prakticky ČT z  1 na 2 %. S tímto návrhem nemohu souhlasit. ČT je totiž 
financována nejen z příjmů reklamy a koncesionářských poplatků, ale je rovněž ze 
sponzoringu a další podnikatelské činnosti. Navíc smí vysílat reklamu 
alkoholických nápojů, dokonce i reklamu na erotické zboží. Pokud vím, v současné 
době probíhá v ČT audit hospodaření a tudíž navrhuji, aby se ponechal stav 
takový, jaký je a hledat cesty teprve poté, až bude jasné, že ČT opravdu 
potřebuje další příjmy.
Vážené kolegyně a kolegové, seshora uvedeného vyplývá, že nový zákon obsahuje 
problematiku, která je velmi složitá, specifická, na tom se určitě shodneme. Z 
návrhunového zákona je také zřejmé, že posunuje právní úpravu zase o něco 
dopředu. I když tak nekvalitní zákon, jak jsem se domníval, to určitě není. 
Pozměňovací návrhy jsou v některých případech zavádějící a v ostatních dost 
nepodstatné. Já jsem se rozhodl, že podpořím schválení tohoto zákona. Děkuji 
vám.

Místopředseda Senátu Přemysl Sobotka:  Děkuji, pane kolego. Dále je přihlášen 
pan místopředseda Senátu Jan Ruml. Máte slovo, pane kolego.

Místopředseda Senátu Jan Ruml: Vážený pane předsedající, kolegyně, kolegové, 
zákon, o kterém jednáme, zákon o rozhlasovém a televizním vysílání odhlasovali v 
PS strany opoziční smlouvy a komunisté. Já tvrdím, že jde o vystavení bianco 
šeku určitým mediálním skupinám, především komerčním televizím, které se nakonec 
na přípravě tohoto zákona velmi aktivně spolupodílely a pak jej také 
prolobovaly.
Tvrdím, že automatické prodloužení licence pro celoplošné televize je výsledkem 
politického kšeftu. Zákon mění pravidla v průběhu soutěže, vylučuje další 
uchazeče o podnikání, a tím omezuje hospodářskou soutěž a vytváří monopoly na 
mediální scéně. Tvrzení předkladatele, že v zemích EU je obvyklé prodlužovat 
licence za pevně předem stanovených podmínek, neobstojí v našem prostředí.
Tady byly pevně předem stanovené podmínky takové, že licence byly vydány na 12 
let a 8 let všichni s tímto vědomím žijeme. Jelikož ten zákon byl psán evidentně 
na zakázku a při přípravě propojil některá média s některými politickými 
stranami, tak tvrdím, že představuje nejenom ohrožení podnikatelského prostředí 
a zpochybnění právního státu, ale je také vrcholně nedemokratickým aktem. To je 
jedna věc.
Druhou věcí je, že veřejný majetek, v tomto případě vysílací frekvence, nelze 
rozdávat. Stát ji buď může prodat, tzn. vydražit a zde neobstojí námitka 
některých poslanců, že prodejem licence stát ztrácí možnost regulace a nebo stát 
vysílací frekvence může udělit, ovšem za podmínek poskytnutí určitých veřejných 
služeb, které vyjdou vstříc nějakému veřejnému zájmu. Může to být např. 
požadavek na větší programovou rozmanitost, požadavek na větší podporu původní 
domácí tvorby, požadavek na vysílání programů pro mládež atd. 
Třetí poznámka se týká dodržování podmínek licence. Není žádným tajemstvím, že 
např. televize Nova vysílá něco úplně jiného, než to, co v projektu, na něž 
obdržela původní licenci, původně slíbila. Rada pro rozhlasové a televizní 
vysílání mlčí, rada nekoná. Přečtěte si, dámy a pánové, k čemu se žadatelé z TV 
Nova před 8 lety zavázali a porovnejte závazky s obsahem vysílání. To je 
naprostý výsměch. 
Automatické prodloužení licence vlastně pouze dosavadní stav potvrdí. A to ani 
nemluvím o tom, že tato televize opakovaně porušuje zákonem daný požadavek na 
vyváženost a objektivitu zpravodajských a politicko-publicistických pořadů a 
požadavek, aby vysílací program neznevýhodňoval žádnou politickou stranu. 
Mimochodem toto ustanovení nový zákon převzal, ale postavil ho pouze do 
deklaratorní polohy, protože porušení tohoto ustanovení není důvodem k zahájení 
k řízení o odnětí licence. Říká-li se o tomto zákonu, že to je lex Železný, 
nechci, a to zdůrazňuji, nechci žádný lex antiželezný, chci pouze, aby se 
dodržovala pravidla, chci, aby se uskutečnila řádná veřejná a transparentní 
licenční řízení a aby to, k čemu licence zavazují, bylo také naplňováno. A tím 
se dostávám k Radě pro rozhlasové a televizní vysílání.
V předkládaném zákoně chybí, že členové Rady mají představovat široké názorové 
spektrum ve společnosti. Ale návrh zákona zase oproti dosavadnímu zákonu 
znemožňuje radním, aby působili ve prospěch politických stran. 
Řekl-li jsem znemožňuje, není to zcela přesné, zákon říká, že nesmí. A to je 
zásadní rozdíl. Není totiž jasné, co bude s touto Radou. Rada v tomto složení 
bude zřejmě pokračovat i nadále ve své činnosti. A já tvrdím, aniž bych chtěl 
být jakkoliv retroaktivní, že kdo ve prospěch politické strany způsobem, jakým 
to například činí pan Štěpánek, a to jednoznačně ve prospěch Občanské 
demokratické strany, kdo takto působí ve prospěch politické strany, nelze od něj 
očekávat, že s účinností tohoto zákona působit přestane. A pan Štěpánek není 
sám, kdo je v Radě a působí ve prospěch politických stran.
To znamená, že Rada musí skončit. Už také proto, že nedokáže zajistit, aby byly 
dodržovány podmínky dosavadních licencí především komerčními televizemi.
Pozměňovací návrhy výborů, které řeší otázku licencí, jejího automatického 
prodlužování, to znamená pozměňovací návrh, aby to bylo pouze pro licence 
obdržené podle nového zákona, a pozměňovací návrh, který řeší problém Rady, to 
znamená její volbu nejenom Poslaneckou sněmovnou, ale také Senátem, myslím si, 
že tyto návrhy jsou dobře zpracovány a já je také podpořím.
A na závěr dovolte, dámy a pánové, ještě jednu poznámku.
Propojování politiky, ekonomiky, protože jde o výsostný zájem finančních skupin 
stojících za komerčními televizemi,  a vlastních médií ve svém důsledku může 
vést k značnému narušení demokratického politického systému.
A toto mějme, kolegyně a kolegové, na paměti při rozhodování o tomto zákonu. 
Děkuji vám.

Místopředseda Senátu Přemysl Sobotka:  Dále se do rozpravy přihlásil pan senátor 
Jaroslav Šula. Máte slovo, pane kolego.

Senátor Jaroslav Šula:  Pane předsedající, pane poslanče, kolegyně a kolegové. 
Já se nechci vyjadřovat k celkové náplni tohoto zákona, protože jsem přesvědčen, 
že jeho stavba, jak už tady bylo předřečníkem řečeno, je zpolitizována a prostě 
nesprávná. 
Při podrobnějším studiu jsem ale narazil na určité záležitosti, které chci 
zmínit, a protože tento zákon se zabývá především licencovaným vysíláním, hledal 
jsem vysílání právě nelicencované, vysílání ze zákona. A musím říci, že ve 
prospěch televize vysílání ze zákona je upraveno v zákoně o České televizi, 
kdežto pro rozhlasové vysílání tato úprava právě padá tím, že máme tady 
zrušovací ustanovení, § 69, který de facto zrušením tohoto zákona č. 468/1991 
Sb., o provozování rozhlasového a televizního vysílání  ruší se vlastně 
povinnost vysílat celoplošně ze zákona Český rozhlas.
Já osobně vím, že jsou určité problémy např. na Ostravsku, kdy ČR 2 není možno 
celoplošně zachytit na VKV, na což jsme už mnohokrát upozorňovali a nyní vlastně 
tato povinnost nebude nikde v zákoně zakotvena. Chci tedy na toto upozornit.
A při tomto podrobném studiu jsem zjistil určité chyby, a to bych chtěl právě na 
záznam zde říci. Ve zrušovacím ustanovení, § 69, jsou špatně označeny zákony ve 
znění zákona č. 468/1991 Sb., a to namísto uvedeného čísla 40/1994 patří 40/1995 
a namísto uvedeného zákona č. 237/1992 patří č. 237/1995. 
Kolegyně a kolegové, byl bych rád, kdyby zákon prošel do podrobné rozpravy a 
budu hlasovat pro přijetí zásadních změn, které jsou připraveny.
Děkuji.

Místopředseda Senátu Přemysl Sobotka:  Dále se do rozpravy přihlásil znovu pan 
senátor Jaroslav Doubrava a připraví se pan senátor František Kroupa.

Senátor Jaroslav Doubrava: Pane předsedající, kolegyně a kolegové, slibuji, že 
mé vystoupení nebude tak dlouhé, jako bylo předchozí. Dovolil bych si jenom 
reagovat na vystoupení místopředsedy Senátu Rumla. 
Vznesu otázku: Je nebo není tento zákon přijímaný nebo projednávaný pro nebo 
proti jedné televizi? Z jeho vystoupení mám pocit, že to tak je. Mám pocit, že 
poruší-li některá z televizí zákon, musí být potrestána, a to až odnětím 
licence, a tento zákon to umožňuje. Jestli jsem pak pochopil správně vystoupení 
místopředsedy Rumla, pak to byl pouze on, kdo se pokouší o ono jím odmítané 
propojování ekonomiky vysílání a politiky, od nikoho jiného jsem to tady 
neslyšel. Děkuji.

Místopředseda Senátu Přemysl Sobotka: Dále má slovo pan senátor František 
Kroupa.

Senátor František Kroupa:  Vážený pane předsedající, pane poslanče, kolegyně a 
kolegové. 
Na začátku zdůrazním, že nejsem, a to ani v nejmenším smyslu slova, odborník pro 
mediální záležitosti. Proto připomínky, které teď sdělím, chápu, ne-li všechny, 
tak alespoň převážnou většinu z nich, současně jako dotaz na pana předkladatele, 
aby moje pochybnosti rozptýlil, abych se mohl definitivně a správně před 
konečným hlasováním rozhodnout.
Nedomnívám se totiž, že je zcela správné, když v §u 5 písm. l/ se píše o tom, že 
Rada vydává svůj vlastní Statut. Chápu plně, že bude vydávat svůj jednací řád a 
že bude vydávat organizační řád Úřadu Rady. Nejsem ale přesvědčen o tom, že je 
správné, aby tento citlivý orgán vydával sám svůj vlastní Statut.
Dále nejsem přesvědčen ani o tom, že členy Rady má navrhovat pouze Poslanecká 
sněmovna. Nejsem o tom přesvědčen přesto, že jsem si vědom faktu, že vláda, 
jejíž předseda má Radu jmenovat či odvolávat, je podřízena Poslanecké sněmovně a 
nikoliv Senátu. Nejsem o tom přesvědčen proto, že všichni víme, jaké byly 
události v České televizi na přelomu let 2000/2001, a všichni víme, že poslední 
kapkou, která vyvolala tuto řekněme bouři, bylo rozhodnutí dříve zvolené Rady 
České televize, která ve sněmovně nebyla zvolena ani tak způsobem politickým, 
jako politikářským, a přiznejme si, kriticky či sebekriticky, že na tom nesou 
podíl viny všechny strany zastoupené ve sněmovně, jedna vedle druhé, všechny 
přistoupily na politikářský způsob, všechny nominovaly svoje kandidáty, všechny 
přistoupily k volbě, lhostejno, zda jejich kandidát byl či nebyl zvolen. Všechny 
nesou svoji odpovědnost. 
Proto mám pochybnost o tom, že tento důležitý orgán, o kterém jednáme dnes, by 
měla znovu navrhovat pouze a jenom Poslanecká sněmovna.
K možnosti prodloužení licencí nebudu hovořit v té oblasti, ke které zde již 
hovořeno bylo. Přesto ale v § 12 odst. 12 se uvádí, že licence nebude 
prodloužena, pokud byla opakovaně pravomocně uložena sankce za závažné porušení 
vyjmenovaných povinností.
Ptám se, proč  opakovaně, když jde o závažné porušení povinností? To dost dobře 
nechápu.
V tomtéž paragrafu, v tomtéž odstavci v písm. c/ se uvádí jeden z těchto typů 
závažného porušení povinností tak, že se jedná o “bezdůvodné zobrazování osoby 
umírající nebo vystavené těžkému tělesnému nebo duševnímu utrpení způsobem 
snižujícím lidskou důstojnost”. Proč bezdůvodně? Je vůbec někdy důvod předvádět 
na obrazovce lidské utrpení svým způsobem snižujícím důstojnost? Domnívám se, že 
nikdy, že slovo bezdůvodně tam nemá co dělat.
V § 31 odst. 3 se hovoří o tom, že provozovatel má zajistit, aby ve 
zpravodajských a politicko publicistických pořadech bylo dbáno zásad objektivity 
a vyváženosti a u politických stran a hnutí bylo přihlédnuto k jejich reálnému 
postavení v politickém a společenském životě. Z obecného hlediska je to správný 
požadavek, můj dotaz ale zní: Co to je objektivita a vyváženost, jak bude 
určována, jak bude hodnocena? A především, co to je reálné postavení v 
politickém a společenském životě? Co to bude určovat? Výsledek voleb, které 
proběhly možná před 3,5 rokem, aktuální výzkum veřejného mínění nebo co bude 
vlastně měřítkem reálného postavení v politickém a společenském životě. 
V tomto zákoně je příliš mnoho nezodpovězených otazníků a v tomto státě je až 
příliš mnoho zákonů, které nezodpovězené otazníky mají a příliš mnoho zákonů, u 
kterých tyto otazníky umožňují různým subjektům tyto zákony obcházet. Opět a 
nadále chceme rozmnožovat řadu takovýchto zákonů?
Byla zde řeč i mezi zpravodaji o neopravitelnosti tohoto špatného návrhu. Já si 
nedovedu představit, jak potom může vyjít návrh na institut nezabývat se u 
tohoto zákona, který údajně je neopravitelný. Až příliš často v této komoře zní 
- ten zákon je tak špatný, že ho nemůžeme schvalovat, musíme se uchýlit k metodě 
nezabývat se. Včera to navrhoval např. kolega Julínek, také u jednoho zákona o 
ochraně osobních údajů. Kolega Stodůlka navrhoval zařadit tuto možnost hlasování 
až po rozpravě. Tady souhlasím s námitkou pana kolegy Julínka, že pak už je to 
neúčinné. Já se domnívám, že bychom se konečně měli zabývat novelou jednacího 
řádu a tento institut z jednacího řádu vyřadit anebo ho nazvat tak, čím ve 
skutečnosti je, tj. schválit bez rozpravy a nenamlouvat sobě ani veřejnosti, že 
když tu schválíme nezabývat se, tak jako Pontský pilát se zbavujeme 
odpovědnosti. Nikoliv, neseme ještě vyšší odpovědnost za schválení nekvalitního 
zákona, za rozšíření zákonů, o kterých jsem už mluvil. Děkuji za pozornost.

Místopředseda Senátu Přemysl Sobotka: Dále má slovo pan senátor Michael 
Žantovský.

Senátor Michael Žantovský: Děkuji, pane předsedající. Já se domnívám, že 
dosavadní rozprava přinesla svoje pozitivní i negativní stránky. Je vždycky 
potěšující se znovu přesvědčovat, jak se přátelé celospolečenského vlastnictví 
výrobních prostředků dokáží nadchnout pro soukromé podnikání, kdy se jejich 
dobře známé tváře párkrát objeví před televizní kamerou. Ale to je bohužel 
jediná pozitivní stránka, kterou jsem dosud zaznamenal.
K těm negativním stránkám. Já si myslím, že jsme dlouho v předkládací zprávě 
nezaslechli tolik polopravd a nepravd, jako v předkládací zprávě pana poslance 
Kučery. Já bych chtěl alespoň některé z nich uvést na pravou míru. Není pravda, 
že se pan poslanec Kučera nechce angažovat ve sporu o to, jaká instituce, zda 
jedna nebo obě, zda Poslanecká sněmovna nebo PS i Senát mají jmenovat a 
navrhovat ustanovení Rady pro rozhlasové a televizní vysílání. Pan poslanec 
Kučera se v tomto sporu angažoval v debatách v PS velmi živě a měl by mít, 
myslím, aspoň tu odvahu, aby svoje stanovisko dokázal hájit i v této komoře. To 
zaprvé.
Za druhé, není pravda, že tento zákon, který je nám předkládán, je technická 
norma. Je to norma, která má jasná politická ustanovení, jasné politické cíle, 
jinak není vysvětlitelné, proč orgán, který byl ustaven podle zcela jiného 
zákona, má sloužit v nezměněné podobě podle zákona nového. Připomeňme si prosím, 
že tento zákon není novelou původního zákona o rozhlasovém a televizním 
vysílání. Je zcela jiným, zbrusu novým zákonem o rozhlasovém a televizním 
vysílání a přesto přejímá do tohoto zákona orgány ustavené podle jiného zákona.
Za třetí, není pravda, že Rada pro rozhlasové a televizní vysílání je běžným 
správním úřadem. Ona se od  normálního správního úřadu odlišuje v jedné, ale 
velice významné věci, a tou je rozhodovací a procesní nezávislost tohoto úřadu. 
Tento úřad je navrhován Poslaneckou sněmovnou, nebo rada je jmenován premiérem, 
ale ve svém vlastním rozhodování se řídí jedině zákonem, neřídí se instrukcemi 
premiéra vlády jako normální úřad státní správy.
A v tomto ohledu je tento zákon také nedemokratický a neevropský. Doporučení 
Rady Evropy z loňského prosince jasně doporučuje, aby mediální rady tohoto typu 
byly ustavovány pluralitně a to je slovo, které česky znamená z více zdrojů, ne 
tedy jen Poslanecké sněmovny.
A konečně není pravda, že prodlužování licencí v té formě, v jaké je obsaženo v 
tomto návrhu zákona je běžnou praxí v 11 z 15 členských zemí EU. Žádná z 
členských zemí EU by se neodvážila dát takové ustanovení do svého zákona. My 
nemáme nic proti prodlužování licencí. My máme něco proti změně pravidel za hry. 
Není možné podle jednoho zákona udělit některým žadatelům o licenci licenci na 6 
resp. 12 let a pak ji v průběhu platnosti této licence změnit a prodloužit o 
dalších 6 nebo 12 let. Jak k tomu přijdou ti žadatelé o licence, kteří původně 
žádali o licence a neuspěli a poctivě se 6 resp. 8 let připravovali na tom, že v 
novém řízení licenčním se připraví lépe, předloží lepší projekty a tentokrát 
uspějí. Najednou se dozvídají, že žádné nové řízení nebude resp. bude ale až za 
dalších 8 nebo 12 let. Pánové, jestli takto přistupujeme k demokracii, omlouvám 
se dámám, dámy samozřejmě také, tak proč si rovnou neprodloužíme mandáty o 
dalších 6 let? V naší povaze to myslím není, ale PS to možná udělá. 
Je-li schopna prodloužit tímto způsobem něco, co už mělo jednou nějakou 
platnost, jednou mělo nějaké trvání a nyní to mění. Jak víme, že se nepokusí 
změnit tímto způsobem volební zákon, Ústavu atd. Jsme zde jedinou zárukou, že se 
tak nestane a přál bych si, aby ty záruky byly silnější. Děkuji vám, pane 
předsedající.

Místopředseda Senátu Přemysl Sobotka: Dále má slovo pan senátor Mirek Topolánek.

Senátor Mirek Topolánek: Děkuji za slovo, vážený pane předsedající, pane 
poslanče, vážené kolegyně, kolegové, vzhledem k tomu, že si nejsem úplně jist, 
že ve vystoupení kolegy Doubravy explicitně zaznělo schválit, protože on řekl, 
že podpoří schválení, tak bych chtěl ve svém vystoupení toto navrhnout.
Máme před sebou normu, normu technickou, která posunuje naše mediální právo 
výrazně kupředu, vnáší transparenci do této oblasti, i zpětné vazby, které jsou 
v ní potřebné a souhlasím  s tím, že je i normou politickou. Možná spíše 
zpolitizovanou. Někteří kolegové a kolegyně zřejmě nemají před sebou tisk č. 50 
zákon o provozování rozhlasového a televizního vysílání, ale tisk úplně jiný. 
Navržená novela nebo, jak řekl můj předřečník, nový zákon zcela jistě není 
dokonalý. Uchovává však minimálně kontinuitu a právní jistoty účastníků 
mediálního trhu, už tady o tom bylo hovořeno. I já mám výrazné výhrady nejméně 
ke dvěma paragrafům tohoto zákona.
Je to nesystémová a téměř morbidní dvousetmiliónová pokuta pro znovu licencování 
celoplošného televizního vysílání, kde bych byl ochoten souhlasit spíše se 
správním poplatkem pro znovu licencované celoplošné televizní a rozhlasové 
vysílání v tomto modelu. 
Nesouhlasím ani s povinným podílem tzv. evropské tvorby v televizním vysílání. 
Ani jedna z těchto mých výhrad mě však nevede k nějakým dramatickým výstupům, k 
používání účelových argumentů, a nebudu ani protestovat. Přes všechny 
diskutované a diskutabilní pasáže této normy navrhuji předložený tisk č. 50 o 
rozhlasovém a televizním vysílání schválit ve znění postoupeném PS. Děkuji za 
pozornost. 

Místopředseda Senátu Přemysl Sobotka: Děkuji. O slovo se dále hlásí pan senátor 
Václav Fischer.

Senátor Václav Fischer: Pane předsedající, dámy a pánové, právě při projednávání 
takto závažných zákonů je zřejmé, jak marné je naše snažení. I kdybychom tady 
seděli do pozdních nočních hodin a snažili se nějakým způsobem tento zákon 
opravit, a myslím si, že by to bylo snažení velmi a velmi obtížné, je 
pravděpodobně zřejmé, co se s tímto zákonem nakonec v PS opět stane. 
Myslím, že právě takto závažné normy by nás měly přimět k tomu, abychom hledali 
cestu, jak zcela zásadně změnit postavení této komory našeho Parlamentu, protože 
pokud tak neučiníme, budeme si dnes a denně vědomi ne snad naší zbytečnosti, to 
by bylo přehnané, ale velmi, velmi omezených možností našeho snažení. Děkuji.

Místopředseda Senátu Přemysl Sobotka: Děkuji. Slovo má paní senátorka Jaroslava 
Moserová.

Senátorka Jaroslava Moserová: Vážený pane předsedající, pane předkladateli, 
kolegové, kolegyně, už jsem nehodlala hovořit, ale protože zde zazněl návrh 
schválit ve znění postoupeném PS, znovu vás prosím, abyste propustili zákon do 
podrobné rozpravy, protože pozměňovací návrhy, které jsou, myslím, 
nekontroverzní a potřebné, které vznikly na základě připomínek, které došly z 
Bruselu, jsou již legislativou připraveny, byla bych velmi ráda, kdyby se mohly 
uplatnit.
V tuto chvíli chci zdůraznit, že zde je vidět, jak krátká doba je 30 dní k 
projednávání předloh, které nám přijdou z PS, v Senátu, protože u  závažných 
norem, jako je tato, je odesílán překlad do Bruselu. Chvíli trvá, než je 
vyhotoven překlad, chvíli trvá, než v Bruselu věc prostudují a pošlou zpět. 
Proto došlo k této situaci.
Znovu prosím, abyste propustili zákon do podrobné rozpravy. Děkuji.

Místopředseda Senátu Přemysl Sobotka: V tuto chvíli na displeji nemám nikoho, 
nikdo se nehlásí, takže obecnou rozpravu končím. 
V průběhu jednání zaznělo X návrhů a v tuto chvíli dávám proto slovo 
předkladateli, aby se vyjádřil, pokud má zájem, k proběhlé obecné rozpravě.  

Poslanec Miloslav Kučera: Předkladatel, pane předsedající, ani tak zájem nemá, 
ale považuje to za svou povinnost vzhledem k tomu, že tady nehovoří jenom za 
sebe. 
Především bych chtěl říci, že jsem v úvodu své zprávy hovořil o tom, že tento 
zákon má harmonizovat naši mediální legislativu s normami EU. Opakuji znovu a 
trvám na tom, že tento zákon absolutně vyhovuje všem podmínkám, které od nás EU 
a její komise kdy chtěla, všechny paragrafy, které se této problematiky týkají, 
jsou doslovným překladem a převzetím všech směrnic EU do zákona. Jestliže včera 
večer přišel v tomto směru nějaký materiál, s jehož zněním jsem byl v podstatě 
omylem a víceméně pouze z dobré vůle paní senátorky Moserové seznámen, neboť 
zřejmě nikdo neuznal za vhodné předkladateli tento materiál předat, ačkoliv se 
ho bytostně týká, považuji to přinejmenším za velmi svérázný způsob, jak se k 
tomuto zákonu vyjadřovat.
Přesto přese všechno když jsem si přečetl ony tzv. výtky, které z Bruselu 
přišly, zjistil jsem, že je to v podstatě spíše záležitost dílem byrokratického 
hnidopišství, kdy v Bruselu zřejmě někdo neumí číst sám po sobě, anebo to možná 
mohlo vzniknout nepřesností v překladech tam a zpět. 
Opakuji znovu, že bych byl rád, aby alespoň v této věci mně Senát věřil, že PS 
dodržela své slovo a že vyšla EU absolutně vstříc, byť se nám to mnohým ve 
smyslu některých připomínek, které tady zazněly, samozřejmě také nelíbilo. 
Respektujeme ale požadavky, chceme-li se stát členy EU. 
Nebudu reagovat na politické invektivy, které tady v diskusi padly, protože by 
to bylo zbytečné a můžeme si to nechat na přestřelky v tisku, tam to bude 
zajímavější, připadalo by mi to hlavně také nedůstojné senátorů i poslanců, 
spíše bych chtěl reagovat na některé poznámky, které svědčí o tom, že si 
diskutující v některých věcech tento zákon zřejmě nepřečetli pozorně. 
Hovoří-li se tady o licencích na 12 let, je zcela jasné, že se hovoří pouze o 
licencích na celoplošné televize, ale tento zákon se jmenuje zákon o provozování 
rozhlasového a televizního vysílání. Jedná se minimálně o 80 licencí na 
regionální rozhlasy, což samozřejmě pan senátor Ruml přehlédl, protože to by 
nebylo tak zajímavé, máme-li psát "lex Železný" nebo "lex antiželezný".
Byl bych velice rád, kdyby se tady definovalo, když už padl návrh o tom, že by 
komerční televize měly plnit veřejný zájem za to, že jsou jim uděleny licence 
způsobem, jak jsou udělovány, co to je tento veřejný zájem. Zaslechl jsem tady: 
měly by se jim stanovit požadavky v nějakém veřejném zájmu. 
Paní senátorky, páni senátoři, odpusťte, nějakému veřejnému zájmu nerozumím.
Hlavně bych ale chtěl, aby se uvedly na pravou míru věci, které jsou evidentními 
nepravdami. Tady se několikrát hovořilo o tom, že komerční televize, já jsem 
záměrně ve svém projevu žádnou nejmenoval, teď musím, protože toto jméno padlo, 
že televize Nova neplní licenční podmínky, na základě kterých jí byla licence 
udělena a že Rada pro rozhlasové a televizní vysílání k tomu tiše, bezmocně, 
bezradně nebo možná záměrně  přihlíží, aniž by reagovala. 
Sedí zde předseda Rady pro rozhlasové a televizní vysílání a ten by vám jistě 
řekl, že to je jinak. On tak ale nemůže v tuto chvíli učinit, ale já tak učiním. 

Změnu licenčních podmínek, která umožnila TV Nova, aby využila této změny, 
přijala PS v r. 1995, PS, která měla v té době úplně jiné složení,  než má PS 
dnes. Přijala ji z iniciativy poslanců Marvanové a Křiváně, tehdy členů jedné 
politické strany, dnes členů druhé politické strany, a přijala ji na základě 
tehdy existující Rady pro rozhlasové a televizní vysílání, v jejímž čele stál 
předseda, který vzápětí na to byl pro mnohá jiná pochybení z této rady odvolán. 
Byl bych proto velice rád, kdyby pan senátor, který tady o tom hovořil, vzal 
tuto mou informaci na vědomí. Pokud jí nevěří, přidám ještě jednu.
V poslaneckém období 1996-98 Stálá komise pro sdělovací prostředky PS byla 
upozorněna na to, že zde mohlo dojít k porušení zákona. Byla ustavena speciální 
pracovní komise, jejímž členem jsem měl tehdy tu čest také být, která 
prostudovala veškeré materiály, které se týkaly licenčních podmínek, udělovaných 
na základě tehdy platných zákonů až do doby, kdy jsme to projednávali. A s  
politováním jsme museli konstatovat, že není jeden jediný přestupek zákona, 
jehož by se televize Nova dopustila v tom smyslu, jak zde hovořil pan senátor 
Ruml, že bohužel je to tak, že předpředešlá Poslanecká sněmovna a předpředešlá 
Rada pro rozhlasové a televizní vysílání, složená na základě úplně jiného 
politického principu toto umožnila. Odvolávat se v roce 2001 na něco, co bylo 
původně v letech 1993/1994 a Poslaneckou sněmovnou v roce 1995 změněno, je 
prostě farizejství.
Byla tady řeč o některých technických záležitostech. Já jsem poslouchal velmi 
pozorně pana senátora Bártu, dostal jsem k dispozici jeho pozměňovací návrh, 
který tady bude předložen, a zjistil jsem, že zřejmě opět dochází k 
nedorozumění, protože ta složitá technická materie je natolik zahlcena odbornými 
termíny, že jsme si možná v některých věcech vskutku, a to mě velmi mrzí, 
nerozuměli. Pan senátor navrhuje ve svém pozměňovacím návrhu a hovořil o tom, 
aby v oblasti tzv. “must carry”, tedy povinného vysílání nejnižší programové 
nabídky kabelových televizí, byla vypuštěna povinnost, aby regionální stanice, 
které mají sdílené kmitočty se stanicí Prima, v době, kdy vysílají svoje 
regionální zpravodajství, ho mohli vysílat, ba dokonce aby provozovatelé kabelu 
byli povinni ho vysílat v tom znění té regionální stanice. Takže dámy a pánové, 
až přijedete domů do svých regionů, pokud by tento pozměňovací návrh byl přijat, 
připravte se na to, že vaši spoluobčané se na vás budou obracet s dotazy, proč 
ve chvíli, kdy televizní stanice Prima na sdílených kmitočtech by měla vysílat 
regionální zpravodajství, tak v Ostravě, Litoměřicích, Pardubicích, Liberci, 
Litomyšli a kdekoli jinde budete sledovat pražské vysílání. Já to uvádím jenom 
jako příklad, jak je někdy potřeba tyto nepolitické, ale technické normy číst. 
Jestliže pan senátor Žantovský hovoří, že informace o tom, že 11 z 15 zemí EU 
nezná institut automatického prodlužování licencí a že je to lež, což jste řekl, 
pane kolego, tak musím říci, že se bohužel mýlíte. Mé informace, získané 
prostřednictvím Parlamentního institutu a právníků z Ministerstva zahraničí jsou 
přesně takové, jaké jste nám uváděl. 
Já to říkám jenom proto, že mě mrzí, že tady hovoříme o věcech jenom tak, jak se 
nám to hodí, aniž bychom se soustřeďovali na to, o čem je ten zákon. Titulkovat 
programy v televizi, tak jak je požadavek, který zazněl, mimochodem, v reakci na 
tzv. televizní krizi na sklonku tohoto roku, to je požadavek, který je obsažen 
už v zákoně o České televizi a byl přijat Poslaneckou sněmovnou, která tím 
chtěla vyjít vstříc našim handicapovaným a postiženým občanům. Jestliže máte 
pocit, že si to tito občané nezaslouží, budiž. Já musím jenom jako člověk, který 
o televizí ví také něco z praxe, říci, že titulkovat 70 % pořadů, ať už 
skrytými, anebo zjevnými titulky, je věc, která je technicky tak jednoduchá, jak 
pramálo co. Televizi to z technického hlediska nebude dělat vůbec žádné potíže. 
Já bych si přál, aby český jazyk byl v našich médiích maximálním způsobem 
chráněn. Ba dokonce aby naše média, tak jak to bývalo dříve zvykem, byla v tomto 
směru normotvorná. Bohužel návrh zákona o ochraně českého jazyka před časem 
poslaneckou sněmovnou neprošel. Nedá se nic dělat. 
Paní senátorky, páni senátoři, budu velmi pozorně poslouchat v podrobné 
rozpravě, pokud k ní dojde, vaše pozměňovací návrhy. Jenom vás chci opravdu 
prosit, aby ty pozměňovací návrhy měly maximální věcný charakter. A co se týče 
legislativních změn, neodpustím si poznámku, kterou vy samozřejmě víte, ale na 
tomto zákonu se projevila velmi přesně. Sejdou-li se dva právníci, vzniknou 
nejméně tři právní názory na jednu a tutéž věc. Děkuji vám. 

Místopředseda Senátu Přemysl Sobotka: Děkuji. Ptám se zpravodaje 
ústavně-právního výboru pana kolegy Edvarda Outraty, jestli chce promluvit. 
Nechce. Ptám se zpravodajky Výboru pro evropskou integraci paní kolegyně 
Jaroslavy Moserové. Nechce. Zpravodaje Výboru pro hospodářství, zemědělství a 
dopravu, zda se chce vyjádřit k rozpravě. Není přítomen. Ptám se zpravodaje 
garančního výboru, zda se chce vyjádřit k rozpravě. Pan senátor Zdeněk Bárta má 
slovo. 

Senátor Zdeněk Bárta: Jen bych rád konstatoval, že v dosavadní rozpravě obecné 
vystoupilo 10 senátorů s tím, že buď podali nějaký konkrétní návrh, nebo se, tak 
jak jsme slyšeli, k návrhu vyjadřovali. Já v tuto chvíli samozřejmě jenom cítím 
potřebu glosovat to, co říkal pan poslanec Kučera, že tam, kde se sejdou dva 
právníci, vzniknou nejméně tři právní názory. To co se týká toho, co jste mluvil 
o tom “must carry”, znamenalo by to, že když se sejdou dva legislativci, řeknou 
přinejmenším dva návrhy – já nesdílím váš názor, který jste zde prezentoval. 
Navíc on ten návrh, který já podávám, směřuje zejména k tomu, aby v souladu s 
požadavkem EU ti provozovatelé převzatého vysílání to “must carry”, to povinné 
vysílání nemuseli dělat bez úhrady. Jinak nemám připomínek. Děkuji. 

Místopředseda Senátu Přemysl Sobotka: Děkuji. V daném okamžiku máme návrh na 
schválit. Budeme hlasovat o návrhu, který předložil – pan kolega Svoboda se 
hlásí jako předseda klubu předpokládám v této chvíli. Ano. Slovo má pan senátor 
Ladislav Svoboda. 

Senátor Ladislav Svoboda: Vážený pane předsedající, žádám o přestávku na jednání 
klubu do 12 hodin 5 minut, děkuji. 

Místopředseda Senátu Přemysl Sobotka: Vyhlašuji přestávku do 12 hodin a 5 minut. 

(Jednání po přestávce opět zahájeno.)

Místopředseda Senátu Přemysl Sobotka: Vážené kolegyně, vážení  kolegové, v tuto 
chvíli vás všechny odhlašuji. Vyndejte si své karty. Opět nás všechny 
přihlašuji.
V tuto chvíli budeme hlasovat o návrhu - schválit ve znění postoupeném 
Poslaneckou sněmovnou. Dovolím si ještě znělkou svolat.
Zahajuji hlasování. Kdo je pro, zmáčkne tlačítko - ANO a zvedne ruku. Kdo je 
proti, zmáčkne tlačítko - NE a rovněž zvedne ruku. 
Hlasování č. 16 bylo ukončeno. Registrováno 73, kvorum bylo 37, pro 39, proti 
22. Tento návrh byl schválen. 
Tím končí projednávání tohoto bodu. Děkuji panu poslanci Kučerovi, děkuji všem 
zpravodajům. Pan poslanec ještě požádal o slovo, prosím, máte možnost.

Poslanec Miloslav Kučera: Vážený pane předsedající, paní senátorky, páni 
senátoři, já vám opravdu, opravdu upřímně a ze srdce děkuji za schválení tohoto 
zákona.
Takže v tuto chvíli, jestli dovolíte, udělám přestávku na oběd, která bude trvat 
do 13.00 hodin.

(Jednání po přestávce opět zahájeno.)

(Schůze ukončena v 16.15 hod.)